Title: A „buddhista szemlélet” alkalmazása
Subject: A buddhista szemlélet alkalmazása a személyek közötti és csoportokon belüli terápiában.
Category: Szakdolgozat
Keywords: Diplomamunka

Tóth Kristóf István
A „buddhista szemlélet” alkalmazása a párkapcsolati és szexterápiában

szubjektíven azt nevezem ~ -nek, amit oktatóim, mestereim tanításában, átadásában megszereztem

 „Nem azon gondolkozom, miként terjesszem a buddhizmust, hanem azon, hogy a buddhista hagyomány miként járulhat hozzá a társadalom jól létéhez.”

in: Őszentsége a Dalai Láma és Dr. Howard C. Cutler: A boldogság művészete, Trivium, 2001. 394. o.

„Most, amikor a tudomány egyre nagyobb hatással van életünkre, a vallás és a szellemiség szerepe is megnő, hogy emberségünkre emlékeztessen. A tudományos és anyagiakban mérhető haladást a belső fejlődésből eredő felelősségérzettel kell kiegyensúlyoznunk. „
Őszentsége a Dalai Láma

in: Daniel Goleman: Romboló érzelmek Trivium Kiadó 2005. 10. oldal

Bevezetés

Az utóbbi évszázadban a pszichológia átvette a vallásoktól a személyes és személyek közötti problémamegoldás szerepét, és az utóbbi évtizedekben elterjedt, hogy igyekeznek visszanyúlni mégiscsak azokhoz a vallási eszközökhöz, melyeket annak idején tudománytalannak bélyegeztek. Sajnos csak részleteket emelnek ki egy-egy hagyomány teljes egészéből, így az értékek közlése helyett csupán a módszer felhasználása, esetleg annak hiányos átadása szerepel a kezelés és megelőzés, esetenként a tanácsadás palettáján.
Jelenleg már felnőtt egy teljes generáció, amely a vallási alapokat nélkülözi, lévén szüleiknek sem minden esetben jutott vallási nevelés. Ráadásul a globalizáció hatására számtalan vallás kopogtat a figyelemért, és legtöbbször még egy valláson belül is számtalan irányzat, közösség jelenik meg. A tudomány folyamatosan igyekszik megfejteni a vallási áhítatot kísérő szellemi és testi jelenségeket, több-kevesebb sikerrel. Felhasználásukat pedig immár az eredetileg annak helyet adó vallásos keretek nélkül teszi lehetővé, demisztifikálva, esetenként a beépített korlátok és fékek kiiktatásával, nemegyszer új betegségeket, problémákat produkálva.
Könnyen látható, hogy a vallási drogok megfelelő környezetből történő kikerülése mekkora társadalmi változást hozott az elmúlt ötven évben. Ugyanígy elterjedtek a világban a különféle kultúrák egyedi rituáléiból kiemelt részletek, a révület, a tánc, a zene és a szex. Nem érdemes megemlíteni a vallásos eledelek és italok köztudatba robbanását külön, hiszen azok önmagukban, az elfogyasztásukat követő szent vagy profán cselekedetektől függetlenül ritkán értelmezhetőek.

Első fejezet – az igény felismerése
(Létezni annyi, mint szenvedni.)

Az élet nem egy habostorta! – de, még ha az is lenne, sokak számára éppúgy elviselhetetlen maradna. Leszámítva a különféle érzékenységekkel, allergiákkal, diétákkal nap mint nap kényszerűségből megküzdőket, még mindig számosan nincsenek megelégedve magukkal, másokkal, úgy általánosságban a helyzetükkel.
Ki is az, akit kezelni szeretnénk? A pszichológia azon, leginkább ön-, vagy környezet-értékelési problémákkal küzdő személyeknek próbál segíteni, akik egy társadalmilag elfogadott normától jelentősen, vagy érzékelhetően eltérnek.
Többször a pszichológus segítségét nem is a problémával küszködő kéri, hanem az őt segíteni, „rendbe hozni” kívánó ismerős. Ez esetben is hamar fény derül arra, hogy a problémák nem alakulnak ki maguktól, azokat vissza lehet - és kell is – vezetni a gyökerükig. A problémával rendelkező saját maga kerül szembe az immár általa is látott bajjal, majd segítséggel, de önmaga oldja meg.
Alapvető kérdés, hogy hogyan ismerhetjük fel, ha valakinek szüksége van a segítségünkre? Együttérzéssel és szeretettel lenni a többi érző lény felé magával hozza azt, hogy felmerül bennünk a segítő szándék, melyet lehetőségeinkhez mérten igyekszünk kiteljesíteni cselekedeteinkkel, ám megfelelő ismeretek nélkül többet árthatunk, mint amennyit használunk.
Legegyszerűbb, ha az illető maga kéri segítségünket, vagy ha saját magunkról van szó. Mindkét esetben érdemes már a legelején megvizsgálni a saját és a másik fél (felek) hozzáállását is, hiszen csak akkor tudunk érdemben segíteni, ha komolyan vesszük a problémát. Ráadásul a probléma megoldásában legtöbbször nem is a nyilvánvaló dolgok lesznek segítségünkre, hanem a gyökérokok felderítése. 

Második fejezet – a probléma felkutatása
(A szenvedést a mulandó dolgokhoz való ragaszkodás okozza.)

Nem vagyunk mindenhatóak. Ezt felismerve a legelső feladatunk az kell, hogy legyen, hogy kiderítsük, az együttérzésünk és szeretetünk kimutatásán túl képesek vagyunk-e segítséget nyújtani, vagy a megfelelő szakember felé kell továbbítanunk az ügyet. Ha hozzánk van bizalommal, eléggé kiábrándító számára, ha tovább küldjük, ezért ez „odakísérés” kell, hogy legyen. Ugyanakkor tárjuk fel őszintén, hogy miért gondoljuk azt, hogy a másik szakember többet fog tudni segíteni.
Lássuk be, együttérzéssel és szeretettel lenni az érző lények felé már önmagában is legtöbbször elegendő ahhoz, hogy elinduljon egy öngyógyító folyamat. Szüleink és nagyszüleink is a legtöbb bajunkat egyszerű gondoskodással képesek orvosolni, egy ölelés, pár mindennapi dolog – étel, ital, pihenés – sok probléma megoldásának alapja.
Ugyanakkor ezek nem elegendőek egy krónikus állapot orvosolására, csak esetenkénti kezelésére. Az ilyen bajoknak a gyökerét kell megkeresnünk. Buddhista nézőpontból nincs is olyan nehéz dolgunk a legfőbb okok számbavételével, hiszen ezek három síkon jelentkezhetnek: 
-	kellemetlen érzet, fájdalom, mely a testi vagy lelki szenvedés megtestesülése
-	kellemes érzet, hiszen ragaszkodás tárgya lehet, és ez magával vonz dolgokat
-	általános szenvedés, mely a lét állandótlanságából következik
Ezek közül a harmadik síkon jelentkező bajokat csakis a teljes megnyugvás (śānti), azaz a szenvedés világából (világunkból, a szamszárából) való távozás, a megszabadulás (mokşa, vimokşa) orvosolhatja. Ezt segíthetjük a Buddha útjának megismertetésével, de ugyanakkor még számtalan más út létezik, és a hozzánk forduló kultúrájában, neveltetésében nagy szerepet kapó vallás is teljesen alkalmas lehet erre, így a megfelelő személyhez kell tudjuk irányítani. Ha szükséges, le kell mondani a buddhista tanok terjesztéséről is, mert csak az segíthet rajta, amiben ő maga képes megnyugvást találni.

Amikor csak lehet, a szanszkrit szakkifejezéseket adom meg viszonyításképpen.

Napjainkban a legtöbb ember, aki pszichológushoz, segítőhöz fordul, nem hisz semmilyen vallásban, sőt, fennen hirdeti, hogy ő ateista. Ezt a fogalmat a józan ésszel, azt pedig a materializmussal azonosítják. Határozottan állítják, hogy csak az van, amit látok, tapasztalok. Amikor ezzel a meggyőződésével ellentétes dolgok történnek vele, amikor azt kell megtapasztalnia, hogy nem sikerül úgy irányítania az életét, ahogy elképzelte, hogy vannak tőle látszólag független történések is, összeomlik, és akkor kér segítséget. A buddhizmusban viszont nekik is megfelelő válaszokat találhatunk, hiszen az az ok-okozat összefüggéseit több évezredes hagyománnyal próbálja megértetni – sikerrel.
A második síkon jelentkező szenvedés felismerése a szenvedő lény számára igen nehéz lehet, a különböző függőségek (drog, alkohol, cigaretta, kávé, szex) megszüntetésére legtöbb esetben hiányzik a bajba jutott szándéka. Ezért legfontosabb először felkelteni benne az akaratot, miközben megismertetjük vele a károkat, amiket magának és másoknak okoz függésével. E közben közös munkával kell megküzdenünk tudatának szennyeződéseivel, amit majd a következő fejezetben fejtek ki.
A harmadik síkon fellépő szenvedés egy része fizikai kezeléssel gyógyítható – habár a fizikai tünetek sokszor lelki, tudati problémára vezethetőek vissza – és minden esetben a segítségünkre szoruló igyekszik megszabadulni tőle, nekünk csak vezetni kell az úton.
Fontos megjegyezni, hogy a modern pszichológia – Freud, Jung és kortársaik nyomdokán kifejlődve – rengeteg tesztet, értékelést és módszert ismer a probléma felkutatására, annak vizsgálatára, értelmezésére, rendszerezésére, amivel a klinikai szakpszichológia, valamint a pszichiátria tudománya foglalkozik. Ezen tudományok követői közt manapság vannak érdeklődők, sőt, akadhatnak buddhisták is, kik a miszticizmussal, keleti tudományokkal, jógával, meditációval karöltve, kiegészítve, keverve alkalmazzák tudásukat gyógyításra.
A másik oldalról pedig a jógát gyakorlók, a meditációkat vezetők és más, gyakorlati szakemberek is elkezdtek érdeklődni a „hivatalos pszichológia” iránt, némelyikük akár még az orvosi és/vagy pszichológusi diploma megszerzéséig is eljut.
A nyugati pszichológiába beépülő módszerek eredete legtöbbször a kelet, és annak ősi alapokra épülő módszerei, amiket a buddhista szemlélet is magába foglal, de eredetük annál régebbi, ősibb. Így tehát igen nehéz különválasztani, mi is nevezhető buddhista szemléletnek.
Jelen írás esetében ez szintén nem lehet más, mint egy saját vélemény és értékelés, így szubjektíven azt nevezem buddhista szemlélet -nek, amit oktatóim, mestereim tanításában, átadásában megszereztem. A terápiás gyakorlatban használhatónak bizonyult némelyik módszer, most az egész szemlélet felhasználhatóságán a hangsúly.

Harmadik fejezet – a megoldás kidolgozása
(A ragaszkodás, az életvágy megszűntével a szenvedés is megszűnik)

Az élni akarás ösztöne. Az érző lények közül az ember az egyetlen, mely az ösztönt tudatával, „erkölcsrendszerének” kialakításával megpróbálja kordában tartani.

Mivel a fizikai gyógyítás nem eme írás témája, számunkra a megjelenő problémák gyökerei nem lehetnek mások, mint a gyűlölet (dvesa), a vágy (rāga), és a nem-, illetve rosszul tudás, tompaság (moha).
A segítségnyújtó és segítségkérő részéről is szükséges a Nemes Nyolcrétű Ösvény követése, mintegy etikai és erkölcsi vezérfonál a gyógyulás felé:
•	Helyes tudás vagy szemlélet: Természetesnek tűnik, hogy a megfelelő tudással rendelkezzen a segítséget nyújtó, és, hogy a segítségre vágyó szintén a megfelelő szemlélettel álljon hozzá a terápiához. Sajnos, ez nagyon sok esetben mégsincs így, ezért legfőbb és legelső szerepünk a gyógyításban az kell, hogy legyen, hogy a tudásunkkal és a másik fél szemléletével jöjjünk tisztába. Ha mi leszünk, aki segít, akkor saját magunknak ajánlott utánagondolni, ténylegesen képesek vagyunk-e segíteni. Ugyanakkor ki kell alakítanunk a másik félben egy olyan szemléletet, amely hozzásegíti a segítségünk befogadására. Ennek megvalósítása esetenként és problémánként más és más, folyamatosan átszövi a tanácsadás-gyógyítás folyamatát.
•	Helyes viselkedés vagy elhatározás: Mint a segítő szerepében lévő félnek, nekünk kell példát mutatnunk, viselkedésünkkel felépíteni a bizalmat magunk iránt, és folyamatosan fenntartani azt. Leghelyesebb, ha egész életünkben fenntartható viselkedési formát alakítunk ki magunkban, ami nemcsak mások felé előnyös. Mindenképpen szükség van a páciens elhatározására, hiszen anélkül hiába minden tudásunk és segíteni vágyásunk, aki nem akarja, azon nem lehet segíteni.
•	Helyes beszéd: Mivel a legfőbb eszközünk ez a kapcsolattartásban a segítség nyújtásakor, nagyon fontos, hogy semmi esetre se legyen csalfaság vagy mellébeszélés köztünk és a páciens között. Ha valamiben nem vagyunk biztosak, nézzünk utána, kérdezzünk rá, de azért próbáljuk elrejteni bizonytalanságunkat. A „legközelebbre utánanézek – nézzen utána” mondat sok sikeres terápia és gyógyító-beteg kapcsolat alapja.
•	Helyes cselekvés: A terapeutának, aki segítséget nyújt, példát is kell mutatnia, tehát nem dohányozhat a páciens előtt, ha éppen leszoktatná a cigarettáról. Ugyanakkor a gyógyulását váró páciens nem cselekszik helyesen, ha nem fogadja meg a vezetőjének választott egyén javaslatait, tanácsait.

Hivatalosan a pszichológiában és a buddhizmusban nem adunk tanácsot, csak felismertetjük vele a helyes utat. Ezért rossz életvezetési tanácsadásnak hívni, mégis, sokszor ezzel találkozhatunk.

•	Helyes foglalkozás és életút: Ez a legnehezebben betartható része a közös munkának mind a saját, mind mások életében, hiszen a helyes életvezetés és a fizikailag, érzelmileg és szellemileg is egészséges foglalkozás kialakításával a problémák nagy része fel sem merülne. Feladatunk, hogy egy személyre szabott, betartható, ugyanakkor a társadalom egésze részére is elfogadható utat mutassunk, olyat, melyben legalább a lehetősége meglegyen a tudat fejlődésének. Ezzel a körülményes és nehéz feladattal röviden minden problémás ember esetében foglalkoznunk kell, de mélyebben csakis a személyiségfejlesztés konkrét feladatán keresztül oldható meg. Senki se szereti, ha kioktatják, kritizálják, az életét és munkásságát próbálják megingatni, de be kell látnunk, erre a teljes gyógyulás érdekében legtöbbször szükség van. Megértetni valakivel, hogy csupán a foglalkozása és életvitele nem határozza meg személyiségét, ugyanakkor azok módosulásával pozitívan változhat életútja is. Munka és életvitel helyett foglalkozást és életutat találhat magának.

Ld. későbbi fejezet

•	Helyes erőfeszítés: A változáshoz idő kell, a legnagyobb baj a folyamat túlzott erőltetése, hiszen ekkor szinte megoldhatatlannak tűnhet bármely probléma. Ugyanakkor vannak esetek, amikor a gyors és gyökeres változtatás lehet az egyetlen megoldás – ilyen eset bármiféle addikció: dohányzás, drog, kávé, alkohol, extrém sportok (adrenalinfüggés), pornó. Mindenképpen szükséges viszont a támogatás, külső pozitív visszajelzés. Tehát nemcsak a páciens részéről, de a segítő és a környezete részéről is kell a helyes erőfeszítés.
•	Helyes vizsgálódás: Talán a legnagyobb baj, ha tévútra jutunk a diagnózis felállításában és a kezelésben. A megfelelő megoldáshoz újra és újra át kell tekinteni az előző hat pontot, időről időre szükséges a kontroll, az állapot helyes felmérése az esetleges változtatáshoz. Ezért nem lehet eseti egyalkalmas tanácsadással egy problémát kezelni, hacsak a foglalkozás szerepe nem csupán a felismertetés, a felvilágosítás volt. Vannak esetek, amikor a probléma megértetése, egy más megvilágításba helyezése gyógyító hatású. Sokszor előfordul, hogy a páciens annyira közelről látja a saját életét, hogy a rálátás hiánya maga okozza a problémát. Gyakran előfordul, hogy a páciens a helyes úton jár, csak a környezete véleményét annyira figyelembe veszi, hogy elbizonytalanodik, és ez okozza szorongását.
•	Helyes elmélkedés vagy meditáció: Ez egy nehezen megfogható, mégis számtalan előnnyel járó gyakorlat. Nehézkessége abban rejlik, hogy a buddhista szemszögből helyesnek nevezett elmélkedés és meditáció több ezer éves gyakorlatai érdemben és egészben nem könnyen elsajátíthatóak, és nehéz azokat gyakorlatszerűen kiragadni a szellemi környezetből. Ezért ezeknek egyszerűsített formáit szokás alkalmazni. Később a tizedik fejezetben a gyakorlati megoldások közt ezzel bővebben is foglalkozom majd.

Negyedik fejezet – Konklúzió
(A szenvedés megszüntetésének megvan az útja.)

	Kívánatos természetesen a teljes megszabadulás, és ennek a buddhista módszere is ismert. Ugyanakkor Buddha is elismerte, ez csak egy módszer, amit Ő járhatónak és sikerrel befejezhetőnek tartott; egy út, amit megismert, megalkotott, tanított és megjárt. A mi részünkre minden bizonnyal alkalmasnak bizonyulhat, de a pácienseink, a segítségre szoruló érző lények számára nehéz, esetenként közel lehetetlen megismerni, elfogadni, bejárni az Utat.
	Feladatunk ezért nem más, mint segíteni az érző lényeket – pácienseink személyében embertársainkat – saját útjuk megtalálásában, az arra való visszatalálásban, vagy egyszerűen csak bejárásában.
	Érdemes megismernünk a számtalan utat, a teljestől a tökéletlenig, habár járnunk a legnagyobb misztikusok szerint is csak egyet szabad, amit sajátunknak érzünk. Mással kérés nélkül viszont bármilyen utat megismertetni hiba, hiszen nem téríteni, nem prédikálni akarunk, hanem segíteni rajta. Természetesen segíthetünk neki jobban a megismerésben, de meg kell tartanunk a kívülálló szerepét, mielőtt helytelenül példaképpé, tanítóvá, prófétává lépnénk elő egy általunk járatlan, ismeretlen ösvényen.
	Ehhez kapcsolódóan nem szabad sohasem elfelednünk, hogy a misztikus ösvényeken beavatások szükségesek. Minden vallásban, gyakorlatban állomások, „vizsgák”, mesterek várják az érdeklődőket, ezek nélkül, az adott irányzat tanítóinak engedélye nélkül mást vezetni rajtuk veszélyes, gyakran súlyos következményekkel járhat. Sok betegség, nem kívánt állapot visszavezethető a hibás tudásra, viselkedésre, beszédre, cselekvésre, és természetesen a Nemes Nyolcrétű Ösvény szerinti másik négy vezérfonal hibázására vagy követésének hiányára.
„Az emberi szenvedés nagy része az ártó érzelmekből ered; a gyűlölködés erőszakot szül, a beteges vágy függőséget. Olyan emberként, aki törődik másokkal, egyik legalapvetőbb felelősségünk, hogy csökkentsük az ilyen elszabadult érzelmek káros hatását. Úgy érzem, hogy mind a buddhizmus, mind a tudomány sokat tehet ennek a küldetésnek a beteljesítéséért. A buddhizmus és a tudomány nem egymással ellentétes világképek, inkább tekinthetők ugyanahhoz a célhoz, az igazság megismeréséhez vezető különböző utaknak.”

in: Daniel Goleman: Romboló érzelmek Trivium Kiadó 2005. 9. oldal

Ötödik fejezet: Terápia egy személyre

A pszichoterápia és a pszichológia módszerei azt szolgálják, hogy segítsenek az embernek egy egészséges egó, egyfajta érzelmi érettség, önmagunk hatékonyságának tudata és hasonló célok kialakításában. Ezzel azonban ki is merülnek a nyugati pszichológia céljai. A keleti lélektan, miközben nem vitatja, hogy az embernek előbb fel kell építenie egy egészséges egót, már a következő lépésre összpontosít: az egón túllépő én kialakítására. 
Manapság az lenne a feladatunk, hogy egyensúlyba hozzuk spirituális céljainkat a társadalmi tevékenységgel. (Erre kiváló példa a Dalai Láma és az általa létrehozott tibeti kormány.)
A cél az lenne, hogy leghatékonyabban megtanítsuk az embereket az ész és szív egyensúlyának kialakítására.
Így tehát a terápia célja: önmagunk megismerése, a tünetek hátterében lévő tudattalan belső konfliktusok megértése, ami kiutat jelenthet a problémából (esetleg betegségből), a személyiség pozitív változásához és egy teljesebb élethez vezethet. 
A végső cél az, hogy ne legyen szükség külső segítségre, hanem kialakuljon egy képesség arra, hogy problémáit felismerje és megoldja az ember.
A hivatalos terápiás beszélgetés menete: az első beszélgetés egy előre egyeztetett időpontban történik, majd amennyiben kialakul a kölcsönös bizalom, általában 2-3 újabb alkalom szükséges ahhoz, hogy megállapodjunk a leghatékonyabb terápiás formában, annak intenzitásában.
Ezzel szemben a nem szakemberek jobb esetben már rögtön a kölcsönös bizalom jegyében kezdenek a problémáról beszélgetni, de sajnos legtöbbször nincs módjuk a terápiás formák közül választani, így csak a baráti tanácsok maradnak, amelyek a problémával rendelkező felől elvárnak egy, a tanácsot adó számára evidens, lehetséges lépést, tehát máris kialakult a függő viszony. Ezt a jó terapeuták igyekeznek elkerülni.
A buddhista szemlélet meghatározásai szerint a külső valóság létezését különféleképpen érzékelhetjük, és ez az érzékelés az, ami miatt ugyanarról más-más véleménnyel lehetünk, illetve ez az a közeg, ami számunkra valóságos, amiben élünk, és ami néha beteggé tesz minket. Ha sikerül helyesen értelmeznünk a külső valóságot, - és nem a társadalmi elvárások azok, amelyek mindig helyesek – akkor megfelelően reagálhatunk rájuk, bármiféle probléma felmerülése nélkül.
A nyugati pszichológiában is a legfontosabb, amit vizsgálnak, hogy a valóság felismerése és az arra adott reakciók megfelelőek-e, vagy komoly, esetenként pszichiátriai kezelésre van szükség. Sajnálatos, hogy a filozófiai gondolatok és a vallási érzékletek a legritkább esetben számíthatnak „egészséges” megjelölésre a nyugati társadalmi normák szerint. A szamszárába – avagy a mindennapi életbe – ragadt emberek hamar visszatalálnak a mindennapokhoz, így csak nagy ritkán találkozni kórosnak tartott viselkedéssel, elképzeléssel. Ezt látjuk nyugati civilizációnk szemüvegén keresztül. Ugyanakkor a mai világunkban élő és cselekvő emberek legtöbbje buddhista szemmel igenis komolyan beteg, vagyis a világ hamis képe alapján él. Mi mást is várhatunk egy pénzközpontú, bürokratikus és politikai környezetben?
A „civilizált”, „fogyasztói” társadalom a természetes késztetések irányát próbálja – sikerrel – felhasználni, saját, számára hasznot hozó céljai felé terelni. Sajnos ebből nem szerepünk kigyógyítani az egészségesnek mondott embereket, hiszen ezt valamiért meg kell tapasztalják. Ugyanakkor segítenünk kell akit csak tudunk a felismerésben, és lehetővé kell tennünk mindenki számára, hogy tisztán láthasson.
Mert mi is a motiváció? Mi az, ami az embereket a viselkedésükben vezérli? A buddhizmus szerint a nem megvilágosodott személyt a vágy (tanhā) irányítja és uralja. Ez az oka a szenvedésnek, a kielégületlenségnek. Három alapvető formája van. Vágy az érzékek kielégítésére – filmek, új helyek, zene, új ízek, különféle egyéb újdonságok, változatosságok keresése, melyet sokaknak oly jól összefoglal a „kaja, pia, nők”, vagy másképp a „buli” elterjedt kifejezése. Vágy a túlélés és a továbblétezés iránt – megszerezni, ami kell, sőt, lényegesen többet, mert manapság ezt a vágyunkat túlságosan is kihasználja a fogyasztói társadalom. Vágy a nemlét iránt – pusztítás felé pedig nem más visz minket, mint a tény, hogy ami egyszer létrejön, az egyszer el is fog pusztulni, és saját pusztulásunkat elodázandó előbb pusztítunk el minden mást.
A másik fontos megismerni való az érzékelés és a tudatosság kialakulása. Az érzékelésnek – a buddhizmus szerint – tizenkét kapuja van, a nyugati orvoslás ebből alapvetően öt érzékszervről beszél. A látás, hallás, ízlelés, szaglás, valamint a tapintás megegyezik, de a hatodik, amit talán a nyugati orvoslás testérzékelésnek fog fel, nem más, mint az agyban létrejött hatodik, belső érzék (lehet, azért nem sorolják ide, mert a hatodik érzék túlságosan is misztikussá vált a kultúránkban). A buddhista módszertan eme hat érzékszerv hat tárgyát is az érzékeléshez sorolja, míg a nyugati orvoslás bizonyos határértékeket, hullámhosszokat, frekvenciákat, és egyéb tudományos adatokkal behatárolt érzékelési tartományokat köt hozzájuk.
Mindenképpen láthatjuk, hogy az érzékelő szervünk nem képes egészében megismerni a világot, csak bizonyos jelenségek, a figyelmünk, érzékeink tárgyai azok, melyeket tudatosan felfoghatunk. Érdekességképp, amit a szerveink nem képesek felfogni, azok számunkra nem léteznek, míg csak utólag a hatásaik alapján be nem azonosítjuk őket. Tudat alatt természetesen még sokkal több inger hat ránk, mint amit felfogni képesek vagyunk, és a buddhizmus legfontosabb feladatai közé sorolja ezeknek a tudattalan folyamatoknak a feltárását. Ezt természetesen könnyebb az általuk kialakított behatások felől tanulmányozni és megérteni, mint a szerveinkkel fel nem fogott jelek által. Saját magunk meditatív megismeréséhez nem kell a nyugati kultúra nélkülözhetetlen műszerezettsége.
Ha az érzékszervekhez hozzárendeljük azok tárgyait, egy jól körüljárható tudatosságot kapunk. Ha ezeket a létrejött tudatosságokat számbavesszük, tizennyolc elemet (dhatu) kaphatunk, amelyek együtt alkotják az öntudatot, azt, ahogy a világot szemléljük az adott pillanatban. Így, mikor ez a három, az érzékszerv, ennek tárgya és a hozzá tartozó tudatosság összekapcsolódik, érzékletet kelt, ez az érzéklet pedig előzetes emlékeink alapján érzelmeket vált ki.
Amiről valakinek érzéklete támad, azt tapasztalattá érleli a gondolkodás, így a múltban, a jelenben és a jövőben más érzékletekhez kapcsolódhat, így befolyásolja a többi érzéklet tapasztalatát. Érthető példával: Ha valaki örömöt érez (endorfin termelődik) egy dologgal kapcsolatban, akkor már önmagában a látványa, illata, íze, tapintása vagy akár csak a gondolata is örömet fog okozni.
Tehát a személyes terápia legfőbb feladata, hogy feltárjuk azokat a folyamatokat, amelyek problémához vezettek, vagy vezetnek, és segítsünk kijelölni azokat a tudatfolyamatokat, melyek a probléma megoldásához szükségesek.
A problémamegoldás folyamata során legtöbbször a stresszkezelés és a személyiségfejlesztés területéhez érkezünk, amiknek a kifejtését a megfelelő fejezetekben tárgyalom majd.

Hatodik fejezet: Párkapcsolati terápia

Párterápia az, ha a segítővel szemben ketten ülnek, akik összetartoznak. A köztük lévő kapcsolatot egy egészen más szemszögből segítünk nekik szemlélni és törekszünk a szeretetteljes együttérzés felkeltésére, valamint megismerésük fejlesztésére. Megpróbáljuk megértetni a kapcsolatot annak igazi valójában és segítünk, hogy a felek meglássák a kapcsolatuk lehetőségeit és korlátait is. Nem ítélkezünk a hagyományos értelemben, egyszerűen másképp láttatjuk, igyekszünk a dolgok mélyére ásni. 
Fontos, hogy nem ártanak a tényleges pszichológiai tanulmányok az egyetemen, mielőtt valaki ezt végzi. Míg a hozzánk forduló barátunk esetében könnyű felfedezni a már meglévő bizalmat, és talán nem lehetetlen a mélyreható elemzés, de egy pár életében nem biztos, hogy ezt ugyanúgy egyszerre megtehetjük. Sok esetben nem ugyanolyan a két ember. 
Főbb problémák, melyekkel minket kereshetnek a párok:
	Kulturális különbségek okozta nehézségek 
	Családi, nevelési problémák 
	Gyakori veszekedések, válás gondolata 
	Krízisek átélése 
	Hirtelen viselkedésváltozás 
	Ellaposodott kapcsolat 
	Harmadik személy megjelenése 
	Negatív változások a szexuális életükben 
	Csökkent vágy
	Erekciós és potencia zavarok 
	Vaginizmus, frigiditás 
A párterápia segít a pároknak - házasoknak és nem házasoknak egyaránt - megérteni és feloldani konfliktusaikat, javítani a kapcsolatukat. Nem külön-külön fejleszti őket, hanem közös céljaikat, életüket segíti a harmonikusabbá válásban. Segít a sikeresebb kommunikációban, a nézeteltérések megbeszélésében, a problémamegoldásban, sőt: a hatékony vitatkozásban is.
Diane Gehart és Eric McCollum tanulmánya szerint azt a mítoszt, mely szerint létezik tökéletes párkapcsolat, a modern szerelmes történetek és kulturális tündérmesék táplálják. Az amerikai szerzők szerint, ha egy párkapcsolatban nehézség adódik, a legtöbben úgy érzik, kudarcot vallottak, és a válságban lévő párokon általában a mentálhigiénés szakemberek sem képesek segíteni, holott a kutatók szerint tévedés, hogy megfelelő erőfeszítésekkel elérhető a teljesen feszültségmentes párkapcsolat. 

Diane Gehart and Eric McCollum: Journal of Marital and Family Therapy, Internet, April, 2007

A szerzők a nehézségek kezelésére a teljes tudatosságra építő buddhista (vipassanā) meditációs technikát ajánlják, melynek lényege, hogy az egyén az éppen a benne jelen lévő érzelmekre és cselekedeteire koncentráljon. Azt lássa , ami van. 
A pár- és családterápiát képzett terapeuták végezhetik. Más terápiákhoz hasonlóan itt is a lelki egészség javítása a cél, csak itt kiemelten a párkapcsolatra összpontosít a segítő szakember. A párterapeuta elsősorban a jelenre és a jövőre összpontosít. Feladata, hogy új szempontok szerinti viselkedést ösztönözzön, olyan új megoldásokat kínáljon, amit a pár tagjai nem éreznek teljesen idegennek. A párterápia az ún. aktív terápiák közé tartozik. Vagyis: a terapeuta nem kiváróan, hanem beavatkozóan viselkedik annak érdekében, hogy a résztvevők egymáshoz való viszonya megváltozzon. Eredményessége az alkalmazott módszertől, a terapeuta személyiségétől, és a kellően motivált pártól is függ.
A párterápia időtartama nagyon változó lehet. Előfordulhat, hogy csak néhány találkozás - ülés - szükséges, hogy megbirkózzanak a krízissel. De előfordulhat, hogy több hónap is szükséges lehet, mert több éve mélyülő problémáikat szeretné a pár tartósan kiküszöbölni. A találkozások, ún. terápiás ülések sűrűsége is változó, lehet szó egy- vagy kéthetenkénti, sőt néha havonkénti rendszerességről is.
A legtöbb házasság és párkapcsolat nem tökéletes. Minden egyes ember saját eszméivel, értékeivel, véleményeivel és "személyes élettörténetével" vesz részt egy kapcsolatban, és ezek gyakran nem illenek össze a partneréivel. A nézeteltérések azonban nem jelentik szükségszerűen azt, hogy a kapcsolatra harc és küzdelem vár. Éppen ellenkezőleg, a különböző emberek kiegészítik egymást. Ismerjük a mondást, miszerint az ellentétek vonzzák egymást. Ha elfogadjuk, hogy különbözőek vagyunk, akkor könnyebben képesek leszünk megérteni, méltányolni és elfogadni a miénkkel ellentétes nézeteket, véleményeket.
De a kapcsolatok próbára vannak téve. Azok a különbözőségek és szokások, amelyeket egyszer megnyerőnek találtunk, most az idegeinkre mehetnek. Néha sajátos események - mint például egy házasságon kívüli viszony - idézik elő a konfliktust a kapcsolatban. Más esetben viszont a kommunikáció és az egymással való törődés fokozatos megszűnése okozza a bajt.
Nem számít, hogy mi az oka, egy gyötrődő kapcsolat nagyon sok stresszt, feszültséget, szomorúságot, nyugtalanságot, félelmet és egyéb problémát okozhat. Néha azt reméljük, hogy a kapcsolati problémák csak úgy maguktól megszűnnek. De ha gyűlik a harag, egy rossz kapcsolat csak még rosszabbá válhat, és végül testi vagy lelki problémákat okozhat, például depressziót. Egy rossz párkapcsolat munkahelyi problémákat is okozhat, és hatással van a többi családtagra is, legfőképpen a gyerekekre. De a barátokra is, akik arra vannak kényszerítve, hogy állást foglaljanak valamelyik fél mellett.

Kilencedik fejezet: Gyakorlati megoldás

Aki használni kívánja a buddhista hagyományokat és szemléletet a terápiában, annak szem előtt kell tartania, hogy ő maga hol áll a buddhizmus gyakorlásában. Hiszen nem elég ismerni, de járni is kell az úton, amivel másokon segíteni szeretnénk.
	Épp ezért a Páli Kánon szerinti nemes emberek négy típusa az, akik ezt tehetik, és ők különböző módokon képesek megtenni az alábbiak szerint:
-	A megszabadulás folyamába lépett: az, aki a hétköznapi emberhez képest már három béklyótól megszabadult, konkrétan a szabályokhoz és szertartásokhoz nem ragaszkodik, elmúltak kétségei és a maradandó személyiségben való hite. Aki ezt még nem érte el, annak előbb önmagán kell segítenie. Az ilyen fokra elért gyakorlók már nyugodtan tarthatnak úgynevezett tréningeket, ahol a stresszkezelés, a csoporton belüli összefogás növelése a cél, azaz ahol más egészségesnek mondott emberek a mindennapi életben való könnyebbségük miatt vesznek részt. Az ilyen emberek jó tanárok és oktatók lehetnek, de jobb, ha nem foglalkoznak mások személyiségével, azaz konkrét terápiát szerintem nem folytathatnak megfelelő evilági végzettség nélkül.
-	Az egyszer visszatérő: már az érzéki vágy és az ellenszenv leküzdésében is előrehaladott, rosszkedv és gyűlölet nem fékezi. Ez a személy a legmegfelelőbb mások segítésére, hiszen bizonyosan túllépett azon a fokon, ahol maga is mások segítségére szorulna. A jó tanítók, és az önjelölt mesterek is ide tartoznak, látható, mily nagy hatással lehetnek másokra. Pszichológusi szemszögből épp oly sokat árthatnak is, mint amennyit segíthetnek. Buddhista szemszögből viszont az együttérzés és az együttörvendezés gyakorlása megfelelővé teheti a hétköznapi problémák leküzdésében való segítésre. Mindenféle rossz szokások, függések, rendszeresen előforduló életviteli problémák és társas kapcsolatok helyrehozásában segíthet. Tehát a csoportterápiákban és a párkapcsolati terápiákban szerintem ugyanolyan szakértően segíthet, mint a papok, és más lelki gondozók. Ugyanakkor formális evilági pszichológiai képzettség nélkül még ő sem reménykedhet, hogy a személyes terápiákban többet segíthet, mint egy igazi jóbarát.
-	 A vissza nem térő: ki immár az előzőekben felsorolt béklyóktól nem csak ideiglenesen, időnként nevezhető megszabadultnak, hanem ezt az állapotot fenn tudja tartani különleges erőfeszítés nélkül. Ekkor már nemcsak, hogy megismerte, de alkalmazni is biztosan tudja mindazt, amit felhasználhat mások segítésére, tehát véleményem szerint alkalmas a világi pszichológiai képzés nélkül is foglalkozni a fentebb felsorolt esetekben. Csakis azokkal a „beteg” emberekkel szemben kell megtartóztatnia magát, akik a klinikai pszichológia hatáskörébe esnek. Ezen betegek esetében ugyanis a hivatalos szervek a hatályos törvények értelmében jogosan követelik meg a pszichológusi végzettséget.
-	A szent, aki a megvalósított célt demonstrálja: azaz a forma és forma nélküli lét iránti vágyat leküzdötte, megszabadult az önhittségtől, nyugtalanságtól és büszkesége, zavara sem tartja vissza. Akinek elmúlt a vaksága, azaz megvilágosodottnak nevezhető. Aki idáig elért, bizony a felhalmozott erényei és erői segítségével tisztán látja és ezért a lehető legalkalmasabban segítheti az embereket.
Mivel az Arhatok – ezek a szent emberek - kevesen vannak, Ők se tehetik ezt meg egyszerre mindenkivel, és meg kell elégednünk a folyóban állók segítségével. Ezért e fejezet további része azoknak szól, kik gyakorlásuk mellett szeretnének másokon is segíteni, és éppen a folyamban tartózkodnak.

Következzenek hát a buddhista mérték szerinti káros állapotok, melyeknek az elhagyása minden érző lény esetében üdvös hatással van. Ezek a tudati tényezők származásuk gyökérokai szerint a következők:
Szemérmetlenség, kritikátlanság, nyughatatlanság, melyek az elvakultság (moha) következményei.
Előítéletek, téves nézetek, önhittség, és az ezekhez való ragaszkodás a mohóság (lobha) eredményei.
Irigység, önzés, önkínzás az ellenszenvből (dosa) származik.
A renyheség és fáradékonyság az akarat betegségei, és mint ilyenek rendszeres gyakorlással orvosolandók.
És végül van a kétség, melynek eloszlatása az egyik legfontosabb feladatunknak kell lennie. Ha sikerül eloszlatnunk a kétséget, és kialakítanunk a hívő bizalmat (saddhā) magunkkal – és a buddhista módszerrel - szemben, ez máris szembeszáll az elvakultsággal is. Bármiféle gyógyító folyamat megindításához elengedhetetlen.
A szenvedélyektől való tartózkodásban segít a helyes beszéd, cselekvés és életmód.

	A következőket kell tennünk:
Elkötelezzük magunkat a helyes beszéd, cselekvés és életmód mellett. Ezt megkönnyítheti, ha menedéket veszünk, azaz a Buddha, a Dharma és a Szangha segítségét kérjük. A buddhista közösség írott és írtatlan szabályai segítségünkre lesznek a fizikai világban való boldogulásban, az elvi társainktól pedig további segítséget is kaphatunk magunknak, és szükség esetén a terápiában is. Ugyanígy, egy értelmi vezérelvként bizodalmunkat kell helyezzük a tanításba, ha már a buddhista pszichológiával akarunk foglalkozni. Szellemi vezetőnknek meg ki mást is hívhatnánk meg, mint Buddhát. Valamint fáradhatatlanul kell törekednünk mindazon dolgokra, ami felé elköteleztük magunkat.
	Miután így magunk már a gyógyulás vizébe léptünk, nekiláthatunk a segítségnyújtásnak.

A hívő bizalom (saddhā) kialakítása:
El kell tudnunk fogadtatni, hogy hatalmunkban áll segíteni, és erre képesek is vagyunk a tudásunk által. Sajnos a külsőségekre kell a legelső találkozáskor ügyelni, a problémával rendelkező vagy rendelkezők csoportja számára megfelelő helyet kell biztosítanunk, ahol tisztaság és megfelelő hangulat várja őket. Folyamatosan jelét kell adnunk annak, hogy nem ér újdonságként a probléma, tehát tudunk segíteni, ugyanakkor nem „bagatell” ügy, így minden figyelmünket neki fogjuk szentelni. Ha nincs még hírnevünk, nem árt kézzelfogható diplomát, esetleg segítségünket köszönő – lehetőleg származását tekintve beazonosíthatatlan, de nevesített – képeket, leveleket, táblákat, ajándékot, virágot, adományt elhelyezni az irodai térben, amitől el kell tudni választanunk a gyógyítás terét – vagy legalábbis egy függönnyel eltakarni később a „kirakatot”. Ki kell alakítanunk egy megjelenést, összképet, amit magunkról, feladatunkról, szerepünkről kommunikálunk. Ez persze lehet a bensőséges baráti, alkalmi ismeretségi vagy a professzionális külső, de nem lehet ellentétes saját magunkkal. Ezt tapasztalva a páciensben bizalom ébred. Kezelések, találkozások közt ezt megváltoztatni nem lehet, nem is érdemes, hacsak nem változik a személyes kapcsolatunk is a pácienssel. (Hiszen lehetett barátunk, aki professzionális segítséget kér, vagy akár össze is barátkozhatunk.)

A nyugati orvoslással ellentétben a buddhista módszer megköveteli az együttérzést és a szeretetet.

Mivel egy adott – buddhista – tradíciót szeretnénk követni, ennek jelét is kell mutatnunk. Ha nem is túlozzuk el a külsőségeket, de semmi esetre sem árthat a megfelelő légkör megteremtése, hiszen valószínűleg azért fordultak hozzánk, mert arra kíváncsiak, hogy mit nyújthatunk nekik buddhista szemszögből. Szükség szerint elő kell vennünk beszélgetésünkben a mutatós buddhista gondolkodást. Minden feladatunkban nyugodtan támaszkodjunk a logikára, így később sem okoz gondot egy-egy ellenvetés, nem lesz nehezünkre újabb és újabb irányt szabni a gyógyító beszélgetésnek.

Meditáció, ennek számtalan, alkalomhoz és személyhez illő válfaja közül válogathatunk. Segít ellazulni, megnyugodni, gondolkodni. Alkalmazhatjuk és taníthatjuk is későbbi használatra, de a bonyolultabb tradíciók gyakorlatainak átadásával inkább ne próbálkozzunk kellő felhatalmazás nélkül.
A „Helyes Éberség” a Nemes Nyolcrétű ösvény hetedik tagja, ezen kívül első tagja a „hét megvilágosodási tényezőnek” (sapta-saMbodhyaGga), vagyis lépcsőfok is, de önállóan célhoz vezető módszer is. Ennek ellenére pszichológiánk alkalmazásakor csupáncsak hasznos eszköz.
A meditáció révén történő gyógyulás egyik legnagyobb hírnöke Jon Kabat-Zinn, aki „mindfulness meditation” témában széleskörű stresszkezelő és életvitelt segítő könyveket írt.

Satī, azaz a tiszta éberség és tudatosság alkalmazása. Az a folyamat, amellyel a földi élet hívságait és a fizikai testet levethetjük magunkról, hogy csak a tudat, a lélek szabadsága maradjon. Ugyanezzel a szóval illették azt a szokást Indiában, mikor meghalt férjével máglyán önmagát elégeti a felesége. Istennő is.

Hasonlóan, Csehországban is kimagasló eredmények születnek a „Satitherapy”-val, amely megalkotója a jelenleg Svájcban élő Mirko Fryba, aki a Théraváda buddhista irányzatot ismerve segített megalkotni egy személyközpontú integratív pszichoterápiát.

Beszélgetés, ami leginkább a tanbeszédekhez hasonlítható, még ha nem is éri el azok intenzitását, de szándékában ugyanarra törekszik. Másik megfeleltetés a logikai iskolákkal lehetne, de mivel nem két jól képzett fél folytat társalgást, ezért igencsak egyszerűsítve alkalmazandó.
	Nem lehet mást tenni, csupán irányelveket adni egy ilyen beszélgetés felépítésére. Mindig a páciens épp aktuális problémájára koncentrálva kell az okokat felderíteni, és lehetőség szerint rávezetni saját megoldására a tanácsot kérőt.
	
Szerepjáték, másképp pszichodráma, szociodráma, és szereptanítás, amelyek leginkább csoportterápiában bukkannak fel. (Hozzájuk tartozik a szociometria, egy kérdezésre épülő technika, ami szintén Dr. Jakob Lévy Moreno romániai születésű amerikai pszichiáter munkája a szociális viselkedés felméréséhez.)
	Ezzel lehetővé válik a kóros, káros viselkedések megjelenítése, majd azok helyes újratanulásával a gyógymód megtalálása. Csoportban a négyszemközti személyes beszélgetéses ülések kivitelezhetetlenek, ez vezetett a jelenleg tárgyalt terápiás formának a kialakulásához, melynek hatékonysága abban is megmutatkozik, hogy mivel az egyén a társadalomban él, ahol betölt egy szerepet, az ezzel kapcsolatosan felmerülő problémákra is megfelelő rálátást biztosít.

A pszichológus szerepe sokszor nem más, mint a felvilágosítás. A társadalmi elvárások megértése, a működési mechanizmusok ismerete, a probléma okainak feltárása, közérthetővé tétele a páciensek felé az elsődleges szerep, és ennél többet a buddhista pszichológia sem kíván tenni; utat mutat.
	Sajnos, ahogyan a nyugati pszichológiában, úgy a keleti buddhista hagyományokban is eltudományosodott ez az emberközeli feladat, és a konkrét, közérthető útmutatás helyett gyűjtemények, cikkek, napjainkban rendezvények szolgálnak a módszerek átadására a gyakorlat helyett.

A hagyomány alapján a buddhista pszichológia a következőkkel segíti munkánkat:

A gond vagy lelki gyötrődés csak az ellenszenvvel kapcsolatos két tudatosztály esetében lép fel – a testi fájdalom karmikus visszahatás, azaz korábbi cselekedeteink eredménye – viszont az öröm hatvanhárom tudatosztály jellemzője. Ebből a nem üdvös tudatállapot csak négy. Ráadásul a buddhista pszichológia összesen százhuszonegy tudatosztályából a maradék ötvenöt osztály semleges.

Az egyik nézet szerint számolva.

Természetesen ezek szubjektívan átélt kategóriák, tudományosan, objektívan nem felmérhetőek, csak a már összegyűjtött, átélt különböző állapotok rendszerezhetőek.
A szenvedéshez hasonlóan – amit a második fejezetben kifejtettem – az öröm és boldogság is három csoportba osztható.
A fizikai téren a testi jólét és az érzéki élvezet kap helyet.
A szellemi-lelki öröm az egyéntől – és neveltetésétől, környezetétől – függő intellektuális érdeklődés és emocionális vonzalom kielégüléséből áll. (Ezért is kaphat csalfán nagy szerepet az IQ és EQ teszt.)
A harmadik csoport a legmagasabb fok, amely mentes az önérdektől és az individuális korlátoktól, olyan öröm, ami részt vesz mások boldogságában, és ami túlemeli az egyént a világi tapasztalás határain a szellemi és erkölcsi értékek birodalmába. A két idetartozó örömteli „mérhetetlen” tudatállapot: a részvét és az együttörvendezés, azaz az a képesség, hogy részt vegyünk mások szenvedésében és örömében
Ezekből is látszik, hogy a pszichológus szerepe jól különválasztható az orvosétól és a lelki vezetőétől, de a teljesség felé vezető úton nem lehet független azoktól.

Mit tehet hát a buddhista hagyománnyal karöltve tevékenykedő pszichológus? A szellemi és lelki öröm eléréséhez segíti hozzá az egyént, a neveltetéstől és a környezet hatásaitól függő intellektuális érdeklődése kielégítésével, az emocionális vonzalmai felismertetésével.
Nem szerepünk megítélni senkit, se gondolatai, se szavai, se tettei alapján, de megmutathatjuk neki, hogy az üdvös tudatállapotok a következők:

in: Abhidhammatthasańgaha, Páli nyelven

Saddhā: hívő bizalom
Sati: szellemi tisztaság, figyelem, tiszta tudatosság
Hiri: szégyenérzet, ami lelkiismeretességgel és önvizsgálattal párosul
Ottappa: körültekintés, tapintat

vagy lelkiismeretesség, Porosz Tibor fordítása alapján

Alobha: vágytalanság
Adosa: gyűlöletmentesség
Tatramajjhattatā: egykedvűség, lelki kiegyensúlyozottság
Kāyapassaddhi: a pszichikai elemek nyugalma
Cittapassadhi: a tudat nyugalma
Kāyalahutā: a pszichikai elemek rugalmassága
Cittalahutā: a tudat rugalmassága
Kāyamudutā: a pszichikai elemek alkalmazkodó-, befogadó-, és beleérzőkészsége
Cittamudutā: a tudat alkalmazkodókészsége
Kāyakammannatā: a pszichikai elemek aktivitása
Cittakammannatā: a tudat aktivitása
Kāyapāgunnatā: a pszichikai elemek alkalmassága (ügyessége)
Cittapāgunnatā: a tudat alkalmassága (ügyessége)
Kāyujukatā: a pszichikai elemek egyenessége, nyíltsága
Cittujukatā: a tudat egyenessége, nyíltsága
Ezeken felül a szenvedélyektől való tartózkodás: a helyes beszéd, cselekvés és életmód.

A Zen-megközelítés igen sok figyelmet kapott, lévén már a 19. század végén és a 20. század elején megismerték Észak-Amerikában és Európában. Annyira elterjedt, hogy jelenleg sokkal „divatosabb” ezen, leginkább angol, francia és német nyelvi területeken, mint Japánban, ahonnan származik. Őse, a Chan-buddhizmus Kínából érkezett a szigetországba. Úgy terjedt el, mint a buddhizmus lényege, ami nem más, mint a középút tanítása. – Legalábbis így a legkönnyebb értelmezni azt a hatalmas, leginkább New-Age irodalmat, ami az elmúlt száz évben hódította meg a köztudatot.

Többek közt: David Brazier: Zen Therapy, London, Constable, 1995 és E. Fromm és D. T. Suzuki: Zen-buddhizmus és pszichoanalízis, Helikon kiadó, 1989

	Legfőbb elemei az Együttérzés, a Szeretet, a Bölcsesség, legtöbbször kihasználja a Titok és a Közösség lehetőségeit is. Az együttérzés és a szeretet fontosságát felesleges tovább ragozni, a bölcsesség pedig úgyis a gyakorlattal növekszik. A közösség építő, segítő szerepe is nyilvánvaló a társadalomban szocializálódott egyének részére. Marad tehát a Titok, mint az ismeretlen elem. És ennek éppenhogy ez a lényege, hogy legyen valami misztikus, valami titokzatos, valami nehezen megkapható, ismeretlen, küzdelmesen megszerezhető, ami különleges és egyedi.
	Egyetlen nehezen felfogható, mégis sarkalatos pontja van a Zen terápiának. Az üresség. Ki kell üresítsem magamat, hogy befogadó lehessek mások problémáira, és ki kell üresítsem mások problémáit, hogy felmerülhessenek benne a válaszok, és kialakíthassa megoldását. Ezt az utat járja a pszichoterápia is, tegye azt gyógyszerrel vagy anélkül, buddhista meditációval vagy egyszerű beszélgetésekkel, keleten vagy nyugaton.
	Egy gyakorló és tanult buddhista szemével a modern irodalom számtalan Zen-megközelítése leggyakrabban felszínes, de ugyanakkor ritkán ismertetett elmélete megalapozott és gyakorlatilag biztos múltra tekint vissza. A pszichológiai tanulmányok egyetértenek a következőkben: A középutat járni a végletektől távol, és a valóságot felderíteni meditáció útján jó dolog. Rengeteg hasznos módszert és gondolatot lehet átvenni belőle a mindennapi gyakorlatba éppúgy, mint a terápiába.

Irodalomjegyzék

Anuruddhācariya: Abhidhammatthasańgaha (A Felsőbb Tan foglalata) és annak vázlata: Jegyzet, TKBF 2002
Bagdy Emőke: Családi szocializáció és személyiségzavarok
"Pszichológia - Nevelőknek" sorozatból, Tankönyvkiadó Budapest, 1977.
Bánki M.Csaba: Az agy évtizedében. Biográf, 1994.
Bíró Levente: A megszabadulás ösvényei Szakdolgozat, TKBF 2006
British Journal of Guidance & Counselling Buddhism and counselling, 1993 január, első évfolyam 21. szám 30-34. oldal
Daniel Goleman: Romboló érzelmek Trivium 2005
David Brazier: Zen Therapy, London, Constable, 1995
De Silva, P.: An Introduction to Buddhist Psychology. London, 1979
E. Fromm és D. T. Suzuki: Zen-buddhizmus és pszichoanalízis, Helikon kiadó, 1989
Guenther, H.V.:Philosophy and Psychology in the Abhidharma. Delhi, 1974.
Kalupahana.D.J.: The Principles of Buddhist Psychology. Albany, 1987.
Láma Govinda: A korai buddhista filozófia lélektani attitűdje. Bp. 1992.
Nemzeti Tankönyvkiadó1998.
Őszentsége a Dalai Láma és Dr. C. Howard Cutler: A boldogság művészete
Trivium kiadó, 2002
Padmasiri de Silva: Buddhist and Freudian psychology.
Singapore University Press, 1992.
Porosz Tibor: A buddhista filozófia és pszichológia alapfogalmai Jegyzet, TKBF 2002
Ranschburg Jenő: Pszichológiai rendellenességek gyermekkorban
Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 2006
Révész Géza: Tanulmányok, Válogatta és az előszót írta: Csillagné Gál Judit
Gondolat 1985.
Rubinstein, Sz.L.: Az általános pszichológia alapjai, Akadémiai Kiadó,1964 
Teilhard de Chardin: Út az Ómega felé. SZIT, 1980.
Woodworth - Schlossberg: Kisérleti pszichológia, Akadémiai Kiadó, 1964

Ajánlott Weboldalak:

http://www.akashacenter.com/
http://www.psybernet.co.nz/index.html
http://www.buddhistpsychotherapy.org.uk/index.html
http://web.ukonline.co.uk/buddhism/sadhama1.htm
http://www.yog-ganga.com/index.html
http://tarrdaniel.freeweb.hu/documents/BuddhistaIsmeretelmelet/megismeres.htm
http://www.eastwestsanctuary.com/
http://sati.mbnf.net/index_en.php